Nechej tam ty kamínky, Paulo, jinak ta váza spadne.
Zatracený vítr!
Pořádně nalešti ta písmena, ať se lesknou.
Kolik je tu vdov!
Ženy tu žijí déle než muži. Kromě chudáka mámy.
Máma měla štěstí.
Raimundo, to neříkej!
Zemřela v objetí s otcem, kterého tak milovala!
Uhořet...
Nevím, jestli je horší smrt.
Spali.
Ani to nevěděli.
Jak to můžeš vědět, Raimundo!
Ahoj, Agustino.
Jak se máš, Agustino.
Dobrý den, Manolo.
Chceš ještě něco, mami?
Ne, už nic.
No ne, koho to nevidím!
Ale ne!
- To je Paula? - Jistě.
Ale to už je ženská!
Přivítej se.
Má oči jako tvůj otec.
- Jak se máš? - Ne moc dobře.
To neříkej.
Přišla jsem se podívat na svůj hrob.
Při té vichřici nejde udržet čistý.
Je moc pěkný.
Starat se o něj mě uklidňuje.
Často jsem tu sama, přemýšlím a nechám běžet čas.
Musíme jít, chceme se podívat za tetou Paulou.
- Přijďte pak za mnou. - Jistě.
Poslyš, a co Paco?
Má se dobře, je v Madridu, pracuje.
Mami, je pravda, že Agustina šla na svůj hrob?
Ano, takový je zvyk.
Koupíš si ho a staráš se o něj
jako o zahrádku.
To je divné!
To je zvyk.
Řídím já.
Jo, jo.
Teto Paulo!
Kdo je to?
Raimunda!
- Neprotahuj to, Raimundo. - A ty nespěchej.
Nechci jet v noci.
Buď milá a nesměj se jí.
Tady to pořád voní jako máma.
Jak bylo, teto?
Ty jsi hubená! Už jsi porodila?
To je 14 let!
To letí!
A kdo je tohle?
Kdo? Přece Sole a má Paula!
Paulo, pojď ke mně!
A Sole.
Dáte si něco? Pojďme...
Sole má hrozně přísný výraz!
Teto, prosím tě!
Oheň spálil všechno na popel.
Je to nejhorší požár za posledních 13 let.
Nevadí, že to vypnu?
Ne, nesleduji to.
Hrůza, tyhle požáry! Tak zemřeli tví prarodiče, děvče.
A proč jsme tady?
Nevím, teto.
Povídat?
Ne.
Pro něco k jídlu?
Ano, podívej na příborník.
To je neštěstí, ty moje nohy.
Podívejte, sušenky.
Stejné jako od mámy.
Dobře...jak bylo na hřbitově?
Vaše matka by byla spokojená.
Umyly jste dobře kámen?
Jistě, teto.
Měla by radost, byla moc pořádná.
Kdyby mohla, sama by ho čistila,
ale samozřejmě chudák nemůže.
Jistě, ona nemůže.
Necítíte se sama v tak velkém domě?
Ne.
Bylo by Vám lépe v domově, jak se sluší.
Je mi dobře tam, kde jsem.
Jdu do koupelny.
Tak jdi.
Neměla byste žít sama. Nejsem klidná.
Jak to dopadlo s jídlem?
Moc dobře.
Agustina mi nosí chleba, vaše matka mi vaří.
Když něco potřebuji, zavolám do obchodu a přinesou to...
Dobře!
To jsou dobroty, teto!
Podívej,
tohle si vezmi ty!
Půjdeme?
Ano.
Musíme jít, teto.
Ach, ty moje hrozné nohy!
Nevstávejte.
Co bych nevstávala!
Nebudu klidná, teto. Příště si promluvíme.
Ano, příště.
Hlavně zase přijeď, Raimundo.
Jsem moc zaměstnaná, teto.
Opatrujte se, teto.
Ano.
Dejte na sebe pozor!
Dáme, teto. Mějte se!
Ano.
Jdeme za Agustinou?
Ano.
Dále, dále!
Tak co, jak je tetě?
Špatně.
Moc špatně. Nevím, jak to půjde dál.
Obstará se celkem dobře, i když nevychází.
Chodím jí kupovat chleba. Mohla bych jí i chystat obědy.
Pojďme na dvůr.
To je trápení, trápení, děvče.
Neví, který je rok!
Mluví o matce, jako by žila!
Ano. Pro ni není mrtvá,
s tím nic nenaděláš.
Posaďte se, no tak.
Mohla bych ti každý měsíc zaplatit, abys na ni dohlídla.
Nemusíš mi za to platit, udělám to ráda.
Postarala bych se,
ale nemůžu opustit manžela, to nejde.
Ale musíme něco udělat.
Každé ráno, když půjdu nakoupit, jí zaťukám na okno
a dokud ji neuslyším pozdravit, neodejdu.
Jsem jí zavázaná.
Jsem ti za to moc vděčná, Agustino.
Myslím
pořád na mou matku...
Ať je kde je.
Víš, jak byla moderní?
Hippie.
Podívej ty krásné šperky.
Jsou moc velké!
Jsou nádherné.
Vždycky, když kouřím trávu, vzpomenu si na ni.
Výborně, skvělý příklad pro Paulu.
Pořád žádné zprávy?
Ne. Nic nevíme, co za sebou zavřela dveře.
A tvá sestra Brígida?
Ta? Je v Madridu, prosadila se v televizi.
Mami, došel mi kredit.
Výborně, konečně si odpočineme od telefonu!
Jestli chceš, použij můj.
Ne, je to drahé.
Ne, není.
Jak jsem řekla: Brígida začala v těch pořadech
které provádí po Madridu.
A teď myslím nahrává desku.
Tvá sestra vždycky ráda zpívala.
Ta tvá taky! Vzpomínáš, jak jste obě,
bylo vám asi třináct,
šly na konkurz dětských zpěváků?
No vida! To jste mi nikdy neřekly!
Nikdy mě nebavilo cvičit.
Když mluvíme o matkách, co když se ta tvá neobjevuje,
protože se jí nelíbily plány tvé sestry?
Ne. Ji nadchlo, že může do televize!
Zbláznila se!
Nedáte si trochu?
Ne, ne, ne, ne.
Je to moje tráva. Podívejte, krásné rostliny.
Ne, ne, ne.
- Holka, musíme jít. - Ano.
A oznámila jsi to na policii?
Ne. Brígida si myslí, že by nebylo dobré,
kdyby se to dostalo do televize...
Ale policie to vyšetří, nebude to dávat do televize.
No jo, já to vím!
No každopádně to není poprvé, co tvoje matka odešla.
Ano, ale nikdy na tak dlouho.
Už je to tři a půl roku.
Neztrácej naději.
- A víc jez, jsi hubená. - Máš krásný oleandr, holka.
Ano, tento rok nemá mšice. Ale já nemám na nic chuť.
Jo, lepší je tráva.
No jo, kdybych to nekouřila, nejím vůbec.
Stejné oči jako tvůj otec.
Po brčku mám aspoň trochu hlad a uklidní mě.
Sbohem...šťastnou cestu!
Neuhodnete, co jsem viděla u tety u koupelny.
Co jsi viděla?
Rotoped!
Nesmysl!
Proč má teta rotoped, když nemůže ani chodit?
Protože to nemá v hlavě v pořádku, Raimundo.
Nemluv tak o tetě, Sole.
Mami, vždyť nás ani nepoznala.
To ten vítr. Ten zatracený vítr, který lidi vyvádí z rovnováhy.
Ty preclíky jsou skvělé.
Jak to může upéct, když skoro nevidí?
(KLAKSON)
Ahoj Regino, jdeš do práce?
Jaká pomoc, miláčku!
Svezu tě!
Kam jdeš?
Do Casa de Campo, ale stačí, když mě vysadíš v centru.
Sbohem.
Díky.
Ahoj později.
Ahoj, tati.
Ahoj.
Jak je?
Jak bylo, bavily jste se?
Na hřbitově? To myslíš vážně?
Aha...
Copak, k poctě zbraň?
Co? Jak to myslíš?
Paulo, sedni si slušně! Dej nohy k sobě, trdlo!
Přineseš mi další pivo?
To je vtip?
Přines mi pivo, prosím.
Paco, už jsi vypil dost. Zítra musíš pracovat.
Zítra mám volno. A pozítří taky.
Jak to?
Propustili mě.
Počkej chvíli.
A sakra!
Budu hledat práci na neděli, jediný volný den.
Já něco najdu. Ale nech mě teď dívat!
Taky by se mohl přestat platit Canal +.
Jsme chudá rodina. Žijeme z ruky do huby!
Paulo, zavěs ten blbej telefon!
Vezměte si jídlo, jestli chcete!
Zlobíš se?
Ne.
Mám starosti o tetu.
Je na tom moc špatně.
Nepoznala Paulu ani Sole.
Nevím, jak to půjde dál.
To se spraví.
Ale Paco, nech mě.
Co je?
Jsem unavená a musím brzo vstávat.
Dobře, tak si pomůžu sám.
Paco, nech už toho!
Nebuď protivná.
Promiň.
Co tady děláš?
Čekám na tebe.
A proč?
Volala jsem ti, aby's koupila chleba.
Tebe nenapadlo ho koupit, že.
Ne.
Měla jsi tam polévku! Jak dlouho stojíš na ulici?
Nevím, chvilku.
Kde jsi byla? S přítelkyněmi?
Ne.
Nikde.
Proč jsi mi nebrala telefon?
Co ti je?
Je ti něco?
No tak, řekni, co se ti stalo!
A tvůj otec?
Byl...
Kde?
V kuchyni.
Ah!
Co se stalo?
Byla jsem v kuchyni,
a najednou táta přišel ke mně.
Byl opilý.
Křičela jsem, co dělá, a on řekl, že není můj otec.
Odstrkovala jsem ho, ale nepomohlo to.
Začal se na mě tisknout.
Bránila jsem se.
Rozepnul si kalhoty,
říkal pořád, že na tom není nic špatného,
když není můj otec.
Otevřela jsem zásuvku a vytáhla nůž
a vyhrožovala,
ale jenom abych ho postrašila.
Nemyslela jsem to vážně.
Řekl, že to neudělám...
a vrhnul se na mě.
Co budeme dělat, mami?
Nevím.
Jdi se převléct, nebo chytneš zápal plic.
Paulo!
Pamatuj, to já ho zabila, ty jsi to neviděla,
protože jsi byla na ulici.
Je to důležité, pamatuj.
(ZVONEK)
Neotevírej.
Kdo to je?
Nevím.
Jdi do pokoje.
(ZVONEK)
To jsem já, Emilio.
Už jdu, Emilio.
Copak?
Promiň, že obtěžuju. Ráno jedu do Barcelony
a chtěl jsem ti nechat klíče od restaurace, kdyby ji někdo chtěl vidět.
Mohla bych jim to ukázat, ale nebudu doma.
A Paco? Když teď nemá práci...
No, Paco...
Nakonec odjel pracovat, chudák. Zítra začíná.
Jsi zraněná?
Ne, ženské problémy.
Vlastně,
když má Paco práci, budu mít víc volna.
Dej mi klíče, zařídím to.
To je číslo na mého bratra, budu u něj.
Dole je můj mobil.
Jedeš hned ráno?
Brzo.
Pro zajímavost, kolik chceš? Vždycky se mi u tebe líbilo.
Škoda, že se ti nelíbil i majitel.
Emilio, no tak...
Odstupné? 5 milionů, ale můžeme se dohodnout.
Dobře...budeš nám chybět.
Vy mně taky.
Hodně štěstí.
Díky.
To byl Emilio?
Ano.
Vrať se do svého pokoje, Paulo.
Ne, chci zůstat s tebou.
Podívej, později mi pomůžeš.
(TELEFON)
Nezvedej to.
To bude některá tvá kamarádka.
(TELEFON)
Zvedni to a řekni, že nemůžeš mluvit,
protože je moc pozdě.
Teď nemůžu mluvit.
Co to říkáš, Paulo? Tady teta Sole.
Dej mi matku.
Mami, teta Sole.
Řekni, že mám práci.
Teto, teď nemůže.
Dej mi ji, je to důležité.
Mami, vezmi si to.
Sole, mám tu prádlo na žehlení
a přijdu pozdě na letiště.
Mluvila jsem s Agustinou.
Teta Paula zemřela.
Kdy?
Před chvílí.
Zemřela teta Paula.
Přísahám, zrovna jsem myslela na to, že pojedu do vesnice.
Umřela tak sama, chudák.
Neplač, krásko.
Poslyš, Agustina říkala, ať si neděláme starosti,
než dorazíme, postará se s Bizcou o pohřeb.
Teta měla všechno připravené.
Měla i vybranou a zaplacenou rakev!
Je zvláštní, že měla tak jasno ohledně posledních věcí.
Nemůžu přijet na pohřeb.
Je mi to líto, ale mám moc práce.
Jak to, Raimundo! To není možné!
Nemůžu, bohužel.
Budeš muset jít sama.
Sama?
To ne! Víš přece, jak se bojím mrtvých.
Nemusíš se na tetu dívat.
Řekni Agustině, ať se postará.
A když se na tebe bude ptát?
Tak jí třeba řekni, že mi operovali žlučník nebo něco.
Podívej, později přijedu, ale teď to vážně nejde.
Nerozumím ti, Raimundo. Teta tě měla tak ráda!
A já ji.
Jednou ti to vysvětlím, Sole, a budeš z toho vedle.
To už jsem teď!
Vezmi si něco na uklidnění, já si taky něco dám...
A zítra ráno tam jeď.
Ano?
Dobře.
Dveře.
Počkej.
Zůstaň tady. Zůstaň tu, zlato, hlídej.
Snad je to všechno, co se dalo udělat.
(KLEPÁNÍ NA DVEŘE)
Stát, nepřibližujte se!
Promiňte.
Co chcete?
Vědět, jestli je restaurace otevřená.
Ne. Proč?
Pomozte mi.
Protože tu točíme film,
a hledáme místo, kde se může štáb najíst.
Je tu někde poblíž jiná restaurace?
Kolik vás je?
25 a 5... 30.
Pomozte mi.
Tak já vám uvařím, jestli chcete.
Otevřu kuchyni.
Jídlo pro 30 lidí...
Na kdy?
Končíme kolem půl čtvrté, takže...
Tak na čtvrtou?
Ano.
Dobře.
A kolik...?
10 Euro na hlavu.
Ah, dobře.
Omlouvám se, že jsem předtím křičela,
ale polekala jsem se.
Uvidíme se ve čtyři. Moc děkuju.
Dobře.
Nashle.
Deset!
Dvě kila.
- Dáte mi ještě dvě kila? - Jistě.
Kolik stojí brambory?
Čtyři kila za 1,60.
- Vezmu 8 kg. - Výborně.
Jak se máš, Regino?
Ahoj, Raimundo. Ty toho táhneš!
Budu vařit pro 30 lidí. Můžeš mi půjčit stovku?
Už jsem bez peněz. Koupila jsem vepřový jazyk...
To se mi hodí! Koupím ho.
Stál 10,80, ale...
Zítra ti to dám. No tak, holka.
Tak jo. Přinesu ho.
Díky, zlato.
Aspoň zhubnu.
Jasně, vidíš.
Ahoj lnés! Už jsi zpět z venkova?
Ano, přijela jsem odpoledne. Jak se máš?
Nepřivezla jsi nějaké klobásy nebo uzené?
Jak to víš! Výborné klobásky,
nejlepší z vesnice, doporučila mi je tchýně.
Potřebuju kilo a půl.
Tolik?
Mám vařit pro 30 lidí.
Kdo ti přijede?
Dlouhá historie, pak ti povím. Dáš mi to? Zítra ti zaplatím.
Jasně, dám.
Díky. Poslyš, a sladké, nemáš něco?
Mám ty nejlepší sušenky!
S tím cukrem a cholesterolem, co máš,
si přivezeš sušenky?!
Jestli je to má jediná chyba...tři krabice!
To nesmíš sníst.
Ne? A co, mám je rozdat?
Prodej mi je.
Dobře, ale nech mě ochutnat.
Jistě. Sníš dvě, tři, čtyři...
a nepřestaneš, jak tě znám. Přines mi je domů, zlato.
Klidně.
Díky.
Ahoj.
Ahoj, krásko.
- Kousek vepřového? Kdo chce? - Výborně.
Vy taky?
Kousek vepřového? Díky.
(RÁNA)
Agustino?!
Jsi to ty, Agustino?
Soledad,
dceruško.
Sole,
musím s tebou mluvit.
Sole!
(PLÁČE)
Klid.
Klid, Sole.
Agustino...
Kde jsi byla?
Nahoře, v matčině pokoji.
Je nejlepší v domě.
Dala jsem ji sem, aby byla lépe vidět.
Moc děkuju, Agustino.
Pojď, půjdeme tam.
(MODLÍ SE RŮŽENEC)
Dobrý večer.
Mluvila jsem s tvou sestrou. Chudák, zrovna po operaci!
Ano, zrovna teď...
Prý nechceš vidět mrtvou.
Klid, nemusíš se na ni dívat.
Je mi to líto, srdíčko.
- Dcera Vicenty, pamatuješ? - Aha, ano.
Necháme ji odpočinout, je unavená z cesty.
Pojď, Sole, pojď.
Klid, pojď sem.
Byla noc.
Dívala jsem se na televizi,
když někdo zaklepal na dveře.
Nebyla jsem si jistá, že jsem slyšela dobře,
ale pak jsem to slyšela znovu.
Tak jsem se zeptala: "Kdo je to?"
A hlas mi odpověděl:
"Agustino."
Neměla jsem strach.
Vyšla jsem na ulici, ale nikde nikdo.
Podívala jsem se k domu tvé tety
a uviděla otevřené dveře.
Bylo mi to divné,
tak jsem šla dovnitř.
Volala jsem tetu,
ale neodpovídala.
A jak by taky mohla, chudinka?
Vešla jsem do pokoje
a tam jsem ji našla,
ležela tichá jako ptáček.
Zavolal tě duch.
Duch Pauly nebo jiný?
Kterýkoliv.
Nemůžu říct, protože jsem ho neviděla.
Ale jak jste slyšely,
někdo nebo něco mi řeklo, že Paula zemřela.
A otevřelo mi to dveře, abych šla dovnitř.
Pojď, jdeme do kuchyně.
(VRÁTÍ SE K MODLITBĚ)
Nejedla jsi, že ne.
Ne.
Od včerejsího večera. Nemám chuť.
To si umím představit.
Dej si, bude ti líp.
Ne, nepřidávej mi. Mám dost.
O čem to ženské dole mluvily, Agustino?
Ále! Řečičky... Víš, jací jsou venkované.
Mluvily o mé matce.
Někteří ji prý viděli.
Prý se vrátila, aby se postarala o tetu Paulu.
Tobě se neukázala?
Ne. A tobě?
Taky ne. Ale tyhle věci se dějí.
Vím.
Můj děda, ať odpočívá v pokoji, se zjevoval babičce.
Zpočátku se ho bála.
Jez!
Potom se zeptala, co chce.
Dědečkův duch jí řekl,
že nechal nesplněný slib.
Babička to splnila
a celá vesnice ji doprovodila na hřbitov,
aby mohl děda odpočívat v pokoji.
A už se neukázal.
Tady máš.
To nemám z vyprávění, víš?
Já ho viděla.
Ovšem.
Chceš se jít podívat k tetě?
Nebo jestli chceš něco přinést...
Ne, až s Raimundou.
Řekni jí, že všechno šlo dobře, že přišla celá vesnice.
Řeknu jí to.
Bude mi moc chybět.
(KLEPÁNÍ)
Otevři mi, Sole!
(KLEPÁNÍ)
Otevři! Jsem tvá matka,
neublížím ti.
Má matka je mrtvá.
Jsi přelud nebo duch.
Když myslíš... Ale pusť mě ven.
Jsem v kufru!
Ano, jistě mami, hned to bude!
Soledad...
Holčičko...
Neboj se mě.
Jsem tvá matka.
Neobejmeš mě, dceruško?
No tak...pomoz mi.
Tady.
Tetin kufr!
Ano.
Co to máš?
Šaty a jiné tetiny cennosti.
Vzala jsem před sousedkami.
Všechny kromě Agustiny prohrabaly police.
Ale já už to vzala.
Agustině musíme dát nějaký dárek, dobře se starala.
Lépe než tvá sestra!
Kvůli takové maličkosti nepřijela na pohřeb!
Bizca říkala, proč tam není!
Díky, že ty jsi přijela.
Jsem unavená z cesty.
Budeš tu spát?
Jistě. Kam bych šla?
Uf! To je děs! Nedivím se, že jsi se bála.
Máš pořád to kadeřnictví načerno?
Jasně, z toho žiju.
Pokoj pro hosty je tady?
Ano.
Zítra mě ostříháš.
Taky potřebuju sluneční brýle.
Nechci být celý den zavřená v domě. Chci jít ven.
Tady mě nikdo nepozná.
Ve vesnici jsem se nemohla ani podívat ze dveří.
Potřebuju na vzduch.
Zůstaneš dlouho?
Už mě chceš vyhodit?
Ne, jen abych věděla...
Zůstanu, dokud bude Bůh chtít, pokud ti to nebude vadit.
Až tě budu obtěžovat, stačí říct.
Ale je opuštěné ženě s někým líp než s matkou?
Tedy pokud jsi si někoho nenašla, když jsem byla mrtvá.
Ne, mami.
Jsem sama, jako vždy.
Už ne.
(TELEFON)
Vezmi ten telefon.
Už jsi doma?
Ano.
Neměla jsi signál, tak jsem volala Agustině.
Prý bylo všechno v pořádku.
Přišla celá vesnice.
Celý den jsem na Vás myslela,
byla jsem jak zakletá. Počkej chvíli, Sole.
300, ano?
Co dlužím za panáky?
Nic, pozornost podniku.
Dobře, tak... zítra ve stejnou dobu, štáb je spokojený.
To jsem ráda.
Jestli ti to nevadí, i kdyby to stálo víc,
porce můžou být trochu větší...
Zítra bude jídlo, ze kterého padnete na zadek.
Domluveno...ahoj zítra.
Ahoj.
Promiň, Sole.
Pracuješ v restauraci?
Ano, převzala jsem ji od Emilia.
Teda holka!
Byl už unavený. Ale mám další novinku.
Paco nás opustil.
Proto jsem nemohla na pohřeb.
Když jsi volala, hádali jsme se.
To jsou teda věci...
Ne. Paco nebyl násilník.
Zbil Tě?
Prostě odešel...
Navždycky.
Vrátí se, uvidíš.
Nemyslím.
Jsi si tak jistá?
Tyhle věci se vycítí...
Fajn...posílám pusu.
Tobě taky.
Ahoj.
Ani jedna z nás tří neměla na muže štěstí.
Raimunda a já ne, ale ty...
Já co?
Otec Tě zbožňoval.
Raimunda říká, jaké jsi měla štěstí,
že jsi zemřela v objetí s tím, kdo tě tak miloval.
Tvá sestra není zlá, ale má špatný úsudek!
Já do něj byla blázen,
ale on mi zahýbal do posledního dne svého života!
Co to říkáš, mami?
Ano, holčičko. Já mu to trpěla celý život.
Nikdy jste se to neměly dozvědět.
Ale nechme toho, o mrtvých jen dobré.
Zjeví se?
Doufám, že ne.
A tvůj muž?
Co můj muž?
Objeví se tu někdy?
Nemyslím.
Už dva roky o něm nic nevím.
Tím líp, budeme dobrá dvojka.
Ten jazyk stál deset?
10,80.
10,80. Tak ti dám ještě tři Eura.
Díky, zlato.
Tobě dám za tři krabice sušenek čtyři.
Díky.
Aspoň něco jste na tom vydělaly.
Pomůžete mi s tím? Sama s tím nepohnu.
Kam to chceš dát?
Dolů do restaurace.
Ty jsi přes stěhování, řekni, co...
Je to dost těžké. Nebudeme to zvedat,
jen to trochu nakloníme.
Tak to jde?
Držte to a pomalu tlačte.
Kdy máme zatočit, řekni nám.
Řeknu ti.
Teď. Pozor, jdu dál.
Pozor, pozor, opatrně.
Neboj.
Už jsi u dveří?
Jo, jsem. Dáme to k výtahu.
Snad se to tam vejde.
Zatlačím odtud.
Můžeš, můžeš?
Dobře, je to tam.
To je potvora!
Pane Bože!
Přivoláme ho dole. Ano, já zavřu.
To by bylo, kdyby nebyly ledničky,
všechno denně čerstvé...
Tady do rohu.
A ten druhý mrazák?
Nefunguje.
Chceš dál provozovat restauraci?
Ano, aspoň dokud neskončí to natáčení.
Pak uvidím.
Počítej se mnou, kdyby něco. Jako cukrářka jsem dobrá.
A já můžu nalívat v noci!
Nevím, jestli otevřu v noci, ale počítám s vámi.
Jasně.
Díky moc.
Mami...
Hm?
Chceš, abych něco udělala?
Ostříhej mě.
Řekni mi...
... je něco,
co jsi nemohla udělat jako živá
a co tě nenechá v klidu?
Vždy jsou věci, které člověk neudělal správně,
nebo které se nepodařily.
A můj život není výjimka,
ale asi to nešlo jinak.
Když budeš něco chtít,
řekneš a já to zařídím.
Brzo přijdou zákaznice. Co budeme dělat?
Obsloužíš je. Pomůžu ti.
Nemůžu tě představovat jako mou matku, všichni vědí, že jsem sirotek.
Můžeš říct, že jsem cizinka.
Cizinka? Odkud?
Dominikánka?
Ne. Je jich tu hodně, mají jiný přízvuk.
Z Číny? Madrid je plný Číňanů.
Ale jak by si mohly myslet, že jsi Číňanka, mami?
Něco, co tu není obvyklé.
Ruska.
Vypadám víc jako Ruska než Číňanka?
Ano, Rusky vypadají jako my, mami.
Poslyš, každopádně drž pusu zavřenou,
a nedávej nijak najevo, že nám rozumíš.
- Ukážu ti, jak to tu mám. - Výborně.
V pokoji stříhám, suším a barvím,
tady myju hlavy.
Když je zákaznice vysoká, zvedni polštář.
Když je malá, položíš ho.
Tohle je proti uklouznutí.
Tohle mám takto,
protože výš je to nepohodlné
a níž se musím moc ohýbat a bolí mě záda.
Taky mě hodně bolí záda.
Šampón je v dávkovači. Sedni si, mami.
Je ti dobře?
Ano.
Na ramena dám ručník.
Tak to dělám taky.
A pak ji tím ručníkem utři,
aby jí nenateklo na záda.
Máš to všechno dobře zorganizované.
(ZVONEK)
- Ahoj. - Ahoj, krásko.
Dobrý den.
Nemluví španělsky, je Ruska.
Aha, jsou to chudáci!
Ano, přijala jsem ji ze soucitu.
Když jsem ji viděla na ulici, připomněla mi matku.
Nemůžeš každému věřit. Hlavně Rusům, jsou to mafiáni!
Jsi moc hodná, lidi tě zneužívají.
Chceš trvalou? Posaď se sem.
Umýt hlavu, ano. Ve své zemi byla kadeřnice.
A jak se s ní domluvíš?
Posunky. To stačí, je chytrá!
Brzy se určitě naučí španělsky.
Nediv se. Podívej, kolik je ruských modelek.
No jo, holka!
Takže Ruska?
Rusko.
Voda,
horká, ne,
studená, ne.
Dobře.
Díky.
Ahoj.
Jak je?
Zítra máme volno.
Tak my taky. Potřebujeme si oddechnout.
Příští týden končíme
a chceme uspořádat dotočnou.
Skvělé. A chcete jídla nebo švédský stůl?
Švédský stůl.
A rezervovat terasu jen pro nás .
Dobře, není problém, bude uzavřená.
A nedívej se na mě, jsem z tebe nervózní.
A já z tebe.
Běž si něco dát, musím pracovat.
Chápu.
Co přijela z vesnice, sotva zavolala.
Když se zeptá na Paca, nic nevíš.
To je pravda.
Paulo, čím méně víš, tím lépe.
A navíc, tohle jsi měla dát vyprat.
Jdeme.
(ZVONEK)
Ahoj.
Máš tu někoho?
Ne.
Jdu do koupelny.
Proč do koupelny?
Vyčurat se.
Nesplachuje, čekám na instalatéra.
Tak to zaliju trochou vody. Prostě musím, no!
Ach, ahoj.
A co je tobě?
Jsem v tom hrozném věku.
To já taky! Trochu ti zastřihnu vlasy.
Ne, já tě znám.
Jen konečky.
Méně než centimetr.
Poslyš...
Tvůj otec se nevrátil?
Ne. Odešel navždycky.
To je jistota. Já to nechápu.
(ČICHÁ)
To je smrad!
(ČICHÁ)
Ta tvá máma!
Co?
Té to trvá! Už od mala.
Představ si, že jsme neměli koupelnu
a chodili na záchod na dvorek.
Každé ráno jsem musela čekat.
Čekat na dvoře, se slepicemi.
Raimundo!
Raimundo?!
Co tu dělá ta zástěra?
Je mámina.
Vím.
A ten smrad!
Jaký smrad?
V koupelně a tady!
Jako by si tady máma upšoukla!
Vy to necítíte?
Upšoukla, no teda!
Nemohla to zakrýt, vždycky to na ni prasklo.
Přísahám, že jsem ji slyšela se smát.
Co to říkáš!
Proč jsi přinesla ty šaty, Sole?
Budeš z toho mít noční můry !
Mohly jsme je rozdat.
Ovšem.
Kufřík tety Pauly!
Staré panenky...